![]() ![]() | |
Nom original | (fr) Madame Guyon ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 13 abril 1648 ![]() Montargis (França) ![]() |
Mort | 9 juny 1717 ![]() Blois (França) ![]() |
Activitat | |
Ocupació | Escriptora |
![]() |
Jeanne-Marie Bouvier de La Motte-Guyon, coneguda pel seu pseudònim Madame Guyon (Montargis, Loiret, 13 d'abril de 1648 – Blois, 9 de juny de 1717), fou una escriptora mística, figura central en els debats teològics de la França del segle XVII per la seva defensa del quietisme. Considerada heretge per l'Església Catòlica, fou empresonada des de 1695 fins a 1703 després de publicar diversos llibres, entre els quals Un mètode de pregària breu i fàcil i Comentari al Càntic dels Càntics.[1][2]
Del quietisme de Miquel de Molinos, Madame Guyon va adoptar la noció de l'«amor pur», un amor desinteressat a Déu, és a dir, no corromput per la perspectiva d'una recompensa o una esperança de salvació. Molt destacada a l'alta societat parisenca, va crear un cercle de deixebles, entre els quals François Fénelon. També va impartir classes al famós internat de Saint-Cyr. Les idees quietistes van arribar a un punt d'àlgid debat a França, i crítics com Jacques-Bénigne Bossuet hi van prendre partit contra Madame Guyon i Fénelon. Els escrits de Madame Guyon van ser examinats el 1694 i 1695, acabant amb una severa condemna del quietisme.[3][4]
La influència de Madame Guyon ha desaparegut pràcticament entre els catòlics, però en canvi les seves idees han trobat acollida en els cercles protestants, sobretot a Suïssa, entre els pietistes del nord d'Alemanya, la Societat Religiosa d'Amics –els quàquers– i els metodistes anglo-nord-americans.[3]